В Китаї зазвучали заклики до повернення "вкрадених територій" Сибіру, - ЗМІ
![В Китаї зазвучали заклики до повернення "вкрадених територій" Сибіру, - ЗМІ](/upload/news/2024/03/22/168461.jpg)
У Китаї зазвучали заклики до повернення вкрадених територій Сибіру. Можливо, найвпливовіша людина Китаю Сі Цзіньпін просто чекає, поки кремлівський диктатор Володимир Путін зазнає поразки у війні в Україні, розраховуючи, що китайські стратегії та хитрощі зрештою виявляться успішнішими, ніж хитрощі та маніпуляції з "кімнати жахів КДБ".
Про це пише видання Neue Zürcher Zeitung. Американський посол у Китаї Ніколас Бернс нещодавно назвав підтримку Пекіном Москви "дуже тривожною", а мовчання Китаю щодо екзистенційного суверенітету та незалежності України – "оглушливим".
Як відомо, офіційні особи в Пекіні та Москві вже кілька років говорять про "безмежну дружбу" між двома країнами.
Західні експерти кажуть, що їхня думка про те, що ця "катастрофічна спілка" прийняла незворотний напрямок і може у гіршому випадку спровокувати Третю світову війну, зміцнилася.
Обидві держави, Китай та Росія, є авторитарними та диктаторськими. Вони засуджують американську політику втручання у внутрішні справи інших держав і виступають за "багатополярний і справедливий" світовий порядок відповідно до своїх стандартів. Вони відкидають демократичні структури та вживають жорстких заходів проти дисидентів у своїй країні.
Читайте по темі: Україна повернула з окупованих територій двох жінок похилого віку
Сі Цзіньпін відправляє небажаних опонентів у в’язницю під приводом корупції, а Володимир Путін не гидує навіть убивствами політичних ворогів. Що об’єднує двох правителів, то це переконаність у тому, що вони мають виконати місію заради власного політичного виживання: Путін максимально романтизує царську імперію абсурдним спотворенням історії, а Сі постійно говорить про "велике оновлення китайської нації". Обидва бояться проявити політичну слабкість; тому що це може похитнути систему у вашій країні.
З того часу, як Сі прийшов до влади в 2012 році, відносини між Китаєм і Росією стали дедалі тіснішими. Однак незабаром стало зрозуміло, що Китай набагато важливіший для Росії в економічному плані, ніж навпаки. Хоча бізнес із Росією нині становить лише три відсотки торговельного балансу Китаю, Пекін тепер став найважливішим торговим партнером Москви. Особливо після нападу на Україну та санкцій із боку Заходу Москва сильно залежить від китайської техніки, транспортних засобів та електронних товарів.
Натомість Росія задовольняє ненаситну енергетичну спрагу Китаю та постачає нафту, газ та вугілля – тепер на вигідних умовах. Заради власної вигоди Пекін свідомо пішов на зростаючу втрату іміджу в Європі та США.
Виникає питання, що може піти не так у відносинах між Пекіном та Москвою. Можливість розколу чи навіть розриву альянсу могла прийти ззовні, суто політичної – з відмінностей у менталітеті чи з тіней минулого. З огляду на ці "м’які чинники", у якийсь момент конфлікт буде.
Кремлівський лідер знає, що його країна мало що може запропонувати Китаю, окрім природних ресурсів, збройових технологій та ідеологічної підтримки боротьби Пекіна зі США. Отже, одна рука миє іншу: так само, як Китай відмовився засудити військові дії Росії в Чечні, Грузії, Сирії і зовсім недавно в Україні, Росія повністю підтримала позиції Китаю щодо Тайваню, Гонконгу, Тибету та Сіньцзяну. Навіть у Південно-Китайському морі Москва демонструє мовчазну підтримку позиції Пекіна.
Але що залишилося в колективній пам’яті китайців, так це те, що за "нерівноправними договорами" XIX століття їхня імперія мала передати Москві територію площею майже мільйон квадратних кілометрів, що приблизно втричі перевищує площу Німеччини.
Такого величезного шматка "китайського пирога" за весь колоніальний період жодна західна країна ще не брала. І саме ці райони на північ від Владивостока і на північний захід від Хабаровська, за тисячі кілометрів від Москви, зараз майже безлюдні, тоді як на іншому березі річки, на північному сході Китаю, у мегаполісах постійно збільшується кількість населення і людей, які прагнуть сільськогосподарських земель.
Якщо слідувати логіці Сі Цзіньпіна про те, що Тайвань був частиною Китаю "з давніх часів", те саме слід застосувати і до цих територій, які були частиною Китаю протягом багатьох династій до 1860 року. Китайські націоналісти нещодавно закликали до "повернення Владивостока" і "вкрадених земель", точно дотримуючись уроку історії Путіна в інтерв’ю Такеру Карлсону.
Читайте по темі:
![](/upload/news/2024/09/07/191293_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191292_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191291_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191290_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191288_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191284_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191282_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191281_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191280_t.jpg)
![](/upload/news/2024/09/07/191279_t.jpg)