Забужко: Вперше за 127 років "Нобель" нарешті обізвавсь українським голосом, то якого милого кістки в молоці шукати
![Забужко: Вперше за 127 років "Нобель" нарешті обізвавсь українським голосом, то якого милого кістки в молоці шукати](/upload/news/2022/12/12/80423.jpg)
Дорогі українці, побійтесь Бога, та що ж вам все недогода! Вперше за 127 років "Нобель" нарешті обізвавсь українським голосом – і прекрасно ж обізвавсь, якого милого кістки в молоці шукати: все, що треба, сказала Олександра Матвійчук, спасибі їй, – і дипломатично, й безкомпромісно водночас, здавалось би – аплодуймо стоячи, разом із цілим залом, тішмося, пишаймося, – що, так багато у нас хорошого в цьому році було на подивитись?.. Аж ніт – за минулу добу Нобелівська промова Матвійчук не набрала на ютюбі навіть 80 тис. переглядів (а мала б – більше од матчу Марокко й Португалії!), і вже почалось бурчання в жанрі "а чого вона не відмовилась..." – ну курча ж, ну доки ж це триватиме, пора ж уже вичунювати од цих колоніальних комплексів!
Ні, я, звісно, розумію, що "норвезький Нобель" (миру) – це не зовсім те, що "шведський", і Ґорбачов його мав, і ще купа сумнівних постатей, а за останні 2 роки настирливе вручення його представникам країни, яка веде війну, здається вже всім думаючим людям планети дещо, гм, заанґажованим , ба більше – я навіть знаю, чиї волохаті лапи там умочені: Норвегія – країна маленька, де "всі всіх знають", а я місяць тому там непогано погастролювала з "Найдовшою подорожжю", розжившись, м.ін., інсайдерською інфою, що з 5 членів Нобелівського журі принаймні один щороку їздить в Росію на засідання "Валдайського клубу" (sic!), і цим (плюс загальним північноєвропейським невіглаством щодо Східної Європи), либонь, і пояснюється цьогорічне присудження премії "трьом братнім народам", попри те, що два з них воюють проти третього, – наївно було б думати, що Росія не має своїх "кротів" у таких авторитетних інституціях, як Нобелівські комітети, але тим гучніших оплесків вартує пані Олександра, яка блискуче вив’язалась із цієї пастки і розставила всі акценти так, що замилуєшся, – ну так милуйтесь: вивчайте, аналізуйте, розбирайте зі студентами/школярами, це ж справді видатна подія, перемоги – вони не тільки там, де ллється кров, здобуваються, скільки ж нам свій "собор на крові" (с), і на самій лиш крові, будувати?!..
Одне слово – шануймося. І не забуваймо хвалити своїх за все, що вони роблять добре.
Нобелівська промова О.Матвійчук – в першому коменті, слухайте-читайте, хто ще не, – а на фото (зробленому в Осло місяць тому) – отой самий будиночок Нобелівської премії миру, яка, сподіваймося, має шанс очиститися від гебнячої скверни, зокрема й завдяки слову правди, донесеному з України.
Переможемо!
Читайте по темі:
![](/upload/news/2023/10/06/141273_t.jpg)
![](/upload/news/2023/10/04/140892_t.jpg)
![](/upload/news/2023/09/29/139849_t.jpg)
![](/upload/news/2023/09/20/138033_t.jpg)
![](/upload/news/2023/09/02/134539_t.jpg)
![](/upload/news/2023/09/01/134331_t.jpg)
![](/upload/news/2023/06/20/120489_t.jpg)
![](/upload/news/2023/04/13/106091_t.jpg)
![](/upload/news/2023/02/27/96302_t.jpg)
![](/upload/news/2023/01/30/90116_t.jpg)